KURZUS: Közforgalmú közlekedés I.

MODUL: IV. modul: A városi tömegközlekedés

8. lecke: A tömegközlekedési hálózat

| Tanulási útmutató
Tanulási célok
A lecke feldolgozása után Ön képes lesz:
saját szavaival meghatározni a tömegközlekedési hálózat fogalmát; saját szavaival meghatározni a vonaltípusokat; felsorolni a tömegközlekedési vonalak főbb elemeit; felsorolni a tömegközlekedési vonalak csoportosításának szempontjait; felsorolni a vonaltípusokat alakjuk szerint; kiválasztani rajz alapján a vonaltípusokat; saját szavaival meghatározni a vonaltípusok előnyeit és hátrányait; kiválasztani a vonaltípusok tipikus alkalmazási területét (helyét); felsorolni a forgalomban betöltött szerepük szerint a tömegközlekedési vonalak csoportosításának szempontjait; saját szavaival meghatározni a gerincvonal, a ráhordó vonal, az elhordó vonal és közvetlen vonal szerepét; felsorolni a vonaltípusokat a közlekedés időrendje szerint; felsorolni a hálózattípusok csoportosításának szempontjait; saját szavaival meghatározni a rövid- és a hosszú viszonylatos rendszer előnyeit, hátrányait és tipikus alkalmazási területeit (helyét); saját szavaival meghatározni a horizontális- és vertikális munkamegosztás jellemzőit és az alkalmazás okait; rendszerezni a különböző tömegközlekedési eszközök hálózatának kapcsolatát szemléltető ábrát a megfelelő leírással.
Tevékenységek
Olvassa el a kurzus 8. leckéjét! Határozza meg a tömegközlekedési hálózat fogalmát! Határozza meg a vonaltípusokat! Sorolja fel a tömegközlekedési vonalak főbb elemeit! Sorolja fel a tömegközlekedési vonalak csoportosításának szempontjait! Sorolja fel a vonaltípusokat alakjuk szerint! Válassza ki rajz alapján a vonaltípusokat! Határozza meg a vonaltípusok előnyeit és hátrányait! Válassza ki a vonaltípusok tipikus alkalmazási területét (helyét)! Sorolja fel a forgalomban betöltött szerepük szerint a tömegközlekedési vonalak csoportosításának szempontjait! Határozza meg a gerincvonal, a ráhordó vonal, az elhordó vonal és közvetlen vonal szerepét! Sorolja fel a vonaltípusokat a közlekedés időrendje szerint! Sorolja fel a hálózattípusok csoportosításának szempontjait! Határozza meg a rövid- és a hosszú viszonylatos rendszer előnyeit, hátrányait és tipikus alkalmazási területeit (helyét)! Határozza meg a horizontális- és vertikális munkamegosztás jellemzőit és az alkalmazás okait! Rendszerezze a különböző tömegközlekedési eszközök hálózatának kapcsolatát szemléltető ábrát a megfelelő leírással!
A feldolgozáshoz szükséges idő: 35 perc olvasás, tanulás, 20 perc önellenőrzés.
Tananyag
A hálózatot vonalak (más néven viszonylatok) alkotják. A vonalat a végállomás(ok), az útvonal és a megállóhelyek határozzák meg.
1. A tömegközlekedési vonalak jellemző típusai
A vonalak
alakjuk szerint, a forgalomban betöltött szerepük szerint, és az üzemidő szerint
csoportosíthatók.
Vonaltípusok a vonal alakja szerint
A vonal alakja szerint az alábbi típusokat különböztetjük meg:
Városi autóbuszvonal típusok
4.10. ábra
a) Átmérős
A város egymással szemben fekvő külső részeinek összeköttetését biztosítja.
Előnyei:
alkalmazásával a hálózat viszonylag kevés vonalból létrehozható, több relációban biztosít közvetlen eljutási lehetőséget, a városközpontban nem igényel végállomást.
Hátrányai:
a forgalomban előforduló zavarokkal szemben érzékeny, a vonal egyik szakaszán keletkező zavar nagy területen érvényesül, a városközponton való áthaladás sokszor tetemes késéseket okoz, a város külső övezetei közötti forgalmat az amúgy is túlzsúfolt belvároson vezeti keresztül, a járműkapacitás kihasználása kedvezőtlen, mivel a hosszú vonal mentén valószínűtlen az egyenletes utaseloszlás.
Az átmérős vonal fő problémája a vonal hossza. A hosszú vonalakon nagyobb valószínűséggel fordulnak elő jelentősebb késések. A késés önmagát erősítő folyamat, ha egy járműnél fellép a késés, a késés növekedésére irányuló automatizmus érvényesül.
A késés miatt ugyanis a következő megállóban több várakozó utas gyűlik össze, akiknek a felszállása több időt vesz igénybe, vagyis a késés a megálló elhagyásakor nagyobb lesz, mint beérkezéskor. A késésnek ezt az önmagában történő növekedését törvényszerűségnek tekinthetjük. A késések automatikus növekedését forgalomirányítási eszközökkel igen nehéz megakadályozni. Az egyik jármű késésével gyakran együtt jár a következő jármű előresietése. A megelőző jármű késése miatt erre a járműre kevesebb utas várakozik, ami az előrehaladását gyorsítja. E kettős jelenség eredménye a párképződés, vagyis az, hogy a következő jármű a késő járművet utoléri. Ekkor a megállóban várakozók azt érzékelik, hogy hosszabb ideig nem jön járat, majd egyszerre (illetve rövid időn belül) kettő érkezik, az első járat túlzsúfolt, a második gyengén kihasznált. A párképződésre való hajlam a hosszú vonalak kedvezőtlen tulajdonsága, ami természetesen nemcsak az átmérős, hanem a más alakú hosszú vonalakra (pl. körjárat) is érvényes.
b) Félátmérős (sugaras)
A város külső részeit a városközponttal köti össze.
Előnyei:
a kapacitás kihasználása kedvezőbb, a forgalmi zavarokra kevésbé érzékeny.
Hátrányai:
a központban végállomást igényel, ami városképi, környezetvédelmei okokból nem kívánatos, ugyanakkor a helyszükséglet sem mindig biztosítható, közvetlen eljutást kevés viszonylatban biztosít, az utasok nagyobb része kényszerül átszállásra, minden forgalmat a városközpontba vezet, ezáltal növeli a központ zsúfoltságát.
c) Átlapolt
Az átlapolt vonalak az a. és b. változat előnyeit egyesítik. Átlapolásról akkor beszélünk, ha két szemközt futó vonal végállomása nem a találkozási pontnál, hanem eltolva a vonalak mentén van, és így közös szakasz keletkezik, amelyet átlapolt szakasznak nevezünk. Az átlapolt vonalvezetést leggyakrabban úgy alkalmazzák, hogy a vonalak a városközponton áthaladnak, a végállomásokat a központ túlsó, már ritkábban lakott és kisebb forgalmú területeire telepítik. Ily módon a legnagyobb forgalmú központi városrész területére esik az átlapolt szakasz, amely nagyobb kapacitásával segít a központ nagyobb forgalmának lebonyolításában. A vonal egy részén megnövekedő utazási igények kielégítésére átlapolást más körülmények között is alkalmazhatunk.
d) Körirányú
A körirányú vonalvezetés igen kedvező eljutási lehetőséget biztosít, amellyel szemben áll a kerülőút révén megnövekedett eljutási idő. A belváros elkerülése a kevésbé zsúfolt utak igénybevétele ugyanakkor nem ritkán a hosszabb útvonal mellett is rövidebb eljutási időt tesz lehetővé.
A körjáratok alkalmazásának két jellemző területét ismerjük:
a városközpont körül vezetett ún. belső körjárat, a város külső részeit összekötő ún. külső körjárat.
Gyakrabban alkalmazott a városközpont körüli vonalvezetés, amely a sok forgalomvonzó létesítménnyel rendelkező központi városmag tekintetében jó eljutási lehetőségeket teremt. A külső körjárat ott indokolt, ahol a város külső részeik között intenzív utasforgalom van, s a körjárat révén keletkezett kerülőút hátránya nem számottevő.
A körjáratok problémája: természetes végállomásuk nincs, a forgalomirányítás viszont megköveteli, hogy mesterséges végpontot iktassunk közbe. Ez kellemetlen azoknak az utasoknak, akiknek ez a pont útjukba esik, mivel itt általában a járművek várakoznak.
e) Részleges körirányú vonal
Az utasforgalom igényeinek megfelelően alkalmazható olyan esetekben, amikor a teljes körforgalom létrehozására utazási igények hiányában nincs szükség. Ilyen eset lakkal való összekötése.
f) Hurokba végződő vonal
Előnye, hogy a hurkolt rész nagyobb városrész forgalmát kiszolgálja változatlan járműkapacitás mellett. Hátránya, hogy csak egy végállomása van, így irányítása nehezebb. Ritkán lakott, nagykiterjedésű városrészek kiszolgálására alkalmas.
g) Transzverzális (szelő) vonal
A város külső részeit közvetlenül a városközpont érintése nélkül köti össze. Akkor alkalmazható, ha két szomszédos városnegyed között intenzív forgalmi kapcsolat van, amely a városközpont érintése nélkül lebonyolítható. Leggyakrabban a lakónegyedek és a város szélére települt iparnegyed összekötésére használnák, gyakran csak időszakos vonalként.
Vonaltípusok a forgalomban betöltött szerep szerint
A forgalomban betöltött szerepük szerint ismerünk:
gerincvonalakat, rá- és elhordó vonalakat, és közvetlen vonalakat
A gerincvonalak szerepe a legjelentősebb a hálózatban, ezek bonyolítják le a legnagyobb forgalmat. Gerincvonal több utasáramlat egy szakaszban való egyesítésével jön létre, az így keletkezett nagyobb forgalmat gazdaságosan lehet kielégíteni. A gerincvonalakra az átszálló utasok magas részaránya jellemző. Ha a városban több közlekedési eszköz működik, a gerincvonalakon üzemeltetik a nagyobb kapacitású eszközöket (pl. metró).
A rá- és elhordó vonalak a gerincvonalak kiszolgálását végzik, feladatuk az utazás kiinduló, illetve célpontjának és a gerincvonalak megállóhelyeinek összeköttetése. Gyűjtő- elosztó funkciót töltenek be, és ezzel lehetővé teszik a gerincvonalak számára az utasáramlatok egyesítését.
A közvetlen vonalak (célvonalak) valamely igény közvetlen kiszolgálását végzik, alkalmazásukra akkor kerül sor, ha az adott áramlat gerincvonalakra való ráterhelése nem indokolt.
Vonaltípusok üzemidő szerint
A közlekedés időrendje szerint megkülönböztetünk állandó és időszakos vonalakat. Az időszakos vonalakon csak a nap egy részében van közlekedés, pl. csúcsforgalomban, vagy a munkaidő kezdetéhez és végéhez igazodva.
2. Hálózattípusok
A városi autóbuszvonalak hálózatot alkotnak. A hálózat jellegét a kialakított vonalak jellemzői és egymáshoz való kapcsolódásuk határozza meg.
A vonalak hossza alapján hosszú és rövid vonalakból álló hálózatot különböztetünk meg. A kétféle rendszer elvi sémáját a 4.11. ábra tartalmazza.
A rövid és hosszú vonalakból álló hálózat alappéldája
4.11. ábra
Megjegyzés: A hosszú viszonylatos rendszerben magas a viszonylatok száma és nincs szükség átszállásra (lásd jobboldali ábra). A rövid viszonylatos rendszerben a helyzet ennek a fordítottja (lásd baloldali ábra).
A hosszú viszonylatos rendszerben kevés átszállásra van szükség, ezzel szemben sok hátrány keletkezik. A belső városrészekben túlságosan sok viszonylatot kell közlekedtetni, ami az áttekinthetőséget rontja. Ha a külső városrészeken a közlekedés megfelelően sűrű, a belső városrészekben felesleges teljesítmények keletkeznek. Ha viszont a belső városrészek viszonyait vesszük alapul, a külső városrészek forgalma maradhat kielégítetlen. Ha túlságosan sok viszonylat van, előfordulhat, hogy olyan sokáig kell a közvetlen kocsira várni, hogy érdemesebb átszállással utazni. A forgalomzavarok hatása a hálózat nagy részére kiterjed.
A rövid viszonylatos rendszer alapelve, hogy egy-egy útvonalon csak egy, vagy legalábbis kevés viszonylat közlekedjék. Ezzel a rendszerrel a fellépő forgalmi igényekhez jól lehet alkalmazkodni, sokkal pontosabb közlekedés lehetséges, mert a forgalmi zavarok hatása rövidebb útvonalra korlátozódik. Hátránya az, hogy sok átszállást igényel, és nehezen elhelyezhető végállomásokat tesz szükségessé.
A hosszú és rövid vonalak közötti választás a helyi sajátosságok figyelembevételével lehetséges, általában a két megoldási lehetőség kombinációját célszerű alkalmazni.
A hálózatok további jellemzője, hogy hányféle közlekedési eszköz vonalait tartalmazzák. Kisebb városokban csak autóbusz kerül alkalmazásra, nagyobb városokban az autóbusz mellett belép a villamos, esetleg trolibusz, metró, városi gyorsvasút. Többféle közlekedési eszközt tartalmazó hálózat jellemzője, hogy az egyes eszközök között milyen együttműködési forma (munkamegosztás) érvényesül. Horizontális és vertikális munkamegosztás különböztethető meg.
Horizontális munkamegosztásnál a párhuzamos vonalvezetés érvényesül, pl. azonos (vagy nagyrészt azonos) útvonalon jár az autóbusz és a villamos. Alkalmazása akkor indokolt, ha a jelentkező utazási igényekhez egyedül egyik közlekedési eszköz sem elegendő, szükség van együttes kapacitásukra.
A vertikális munkamegosztás azt jelenti, hogy egy útvonalon csak egyfajta közlekedési eszköz jár, és vonalaik a végpontokon csatlakoznak egymáshoz. Ebben az esetben megvalósítható, hogy minden vonalon az ottani forgalomnak leginkább megfelelő (kapacitású) eszközt alkalmazzuk, ami gazdaságossági szempontból előnyös.
Az egyes eszközök közötti kapcsolatot illusztrálja a 4.12. ábra.
Különböző tömegközlekedési eszközök hálózatának kapcsolata
4.12. ábra

| Önellenőrző kérdések
Olvassa el figyelmesen az alábbi feladatokat, majd a lecke tartalma alapján oldja meg őket!
1. Egészítse ki a következő mondatot! A tömegközlekedési hálózatot , más néven alkotják.
2. Egészítse ki a következő mondatot! Az vonaltípus a város egymással szemben fekvő külső részeinek összeköttetését biztosítja.
3. Egészítse ki a következő mondatot! A vonaltípus a város külső részeit a városközponttal köti össze.
4. Egészítse ki a következő mondatot! Az vonalak az átmérős és sugaras előnyeit egyesítik.
5. Egészítse ki a vonaltípusoknak a forgalomban betöltött szerepére vonatkozó mondatot! A forgalomban betöltött szerepük szerint ismerünk: vonalakat, vonalakat, vonalakat, vonalakat.
6. Egészítse ki a hálózattípusokra vonatkozó mondatokat! A városi autóbuszvonalak alkotnak. A hálózat jellegét a kialakított jellemzői és egymáshoz való határozza meg.
7. Egészítse ki a hálózattípusokra vonatkozó mondatokat! A vonalak hossza alapján és vonalakból álló hálózatot különbözhetünk meg.
8. Egészítse ki a hálózattípusokra vonatkozó mondatot! A hosszú és rövid vonalak közötti választás a helyi sajátosságok figyelembevételével lehetséges, általában a két megoldási lehetőség célszerű alkalmazni.